ד"ר משה קניג | חולם, לוחם, מחנך
55 | חולם, לוחם, מחנך
הנכספים. המשגיח היה אחראי על התנהגות התלמידים מרגע הצלצול והחזרה לכיתה, ועד בואו של המורה. המשגיח היה רושם את שמות התלמידים שלא ישבו בשקט במקומם, ואחר כך מסגירם לידי המורה. אני לא התמניתי מעולם לתפקיד זה. אחת מדרישות הקבלה היתה נטייה תוקפנית משהו, ובי לא היה אף שמץ ממנה. למרות הכבוד והיקר במעמד המשגיח, מעולם לא הצטערתי שלא זכיתי בו ואף סלדתי מאקט ההלשנה. בצמרת התפקידים הנחשקים שתלמיד יכול היה לקבל ממורהו עמד ה"קתדראי". נושא תפקיד זה היה איש אמונו של המחנך וכפועל יוצא קיבל חובות וזכויות שונות. אחת הזכויות הנעלות היה ההיתר להעפיל על הקתדרה, מה שהיה אסור בתכלית האיסור על תלמידים מן השורה. בידיו של הקתדראי הופקד מפתח שולחן המורה, ועליו הוטל להוציא את ספר הכיתה מהמגרה, כך שהמורים יוכלו לרשום בו את נושא שיעוריהם ואת שמות הנעדרים. עוד נדרש הקתדראי לדאוג שיהיה גיר ליד הלוח, ורק הוא היה רשאי להביא לכיתה את יומן הציונים מחדר המורים, היכל הקודש שתלמידים בני תמותה אחרים לא היו רשאים לבוא בין דלתותיו. תפקיד זה היה, בין השאר, סוג של משרת אמון. הקתדראים אחזו ביומן מטיל המורא ביראת כבוד, ומתוך מחויבות עמוקה שלעולם לא יציצו בציונים הרשומים בו. גם היום, מרחק עשרות רבות של שנים מאז שנתי הראשונה בגימנסיה, אני נמלא גאווה על כהונתי במשך כל אותה שנה בתפקיד הקתדראי. את עבודתי עשיתי נאמנה ולשביעות רצונו של מחנך הכיתה. מסירותי הרבה לתפקיד הוכתמה רק בדבר אחד – למרות הכל, לא עמדתי בפיתוי ונהגתי לעתים להציץ בסתר ובחטף ביומן הציונים כדי לברר את מצבי. מי שמע על משמעת? כשאני מביט על התנהלות התלמידים והמורים במערכת החינוך בארץ היום, איני יכול שלא לחשוב על הימים ההם של נעוריי. חלפו מאז שנים רבות והאקלים התרבותי היה אחר, ובכל זאת, קשה לתפוס עד כמה שונה הכל. בכל הקשור למשמעת, זכו המורים למעמד רם לאין שיעור בהשוואה למקומם בישראל של ימינו. תקנות המשמעת הוכתבו מהמדינה ונועדו לגבות את המורה וסמכויותיו. אמצעי ההענשה היו קבועים בחוק ומדורגים מהקל ביותר – גערה על ידי המחנך, ועד לעונש החמור ביותר, נשק יום הדין – השעיית התלמיד ממערכת החינוך בכללה. מלבד העונשים הרשמיים שהטילו אימתם על התלמידים, קיבל כל מורה מנדט לעונשים מקומיים כראות עיניו. רישום הערה ביומן הכיתה, למשל, היה כרוך בסאגת בירורים עם הצוות החינוכי וההורים שהוזמנו לכיתה. מהדרדרות שכזו ניסה
Made with FlippingBook Digital Publishing Software